Az örökös bűnbak?
2023. október 14. – 19:32
![Az örökös bűnbak?](https://assets.telex.hu/images/20231014/1697287019-temp-OBeBLm_hero-normal:xl.jpg)
Horváth-Kovács Mátyás cikke hemzseg a történelmi ferdítésektől és bűnbakkeresése antiszemita sztereotípiákra emlékeztet azáltal, hogy a palesztinok összes problémáit Izraelre s a zsidókra vezeti vissza. Cikke ezért, szerintem, felháborító. Mindenért, ami Gázában nem működik, rosszul működik avagy hiányzik, úgy tűnik, Izrael a hibás. A szerző a palesztinokat csupán az áldozat szerepében mutatja, szót sem fecsérel arra, hogy esetleg a palesztinoknak is lehet egy (nem is kis!) szerepük sorsuk alakulásáért. Emellett a szerző a környező arab országok felelősségét sem firtatja.
Kezdjük messziről és csupán a történelmi analógia kedvéért: 1945 után Kelet-Európából kb. 12 millió németet űztek el. Németország ezeket a tömegeket integrálta, részben kárpótolta, és mind a mai napig ápolja eredetüket és kultúrájukat (múzeumok, intézetek által). Ellenben az elűzöttek politikai igényeit, pártjaikat, revansiszta egyesületeiket és célkitűzéseiket már 20-25 évvel az elűzésük után kiiktatta az ország politikájából (Willy Brandt kancellársága alatt). Maguk az elűzöttek is, legkésőbb második generációjukban, hallani sem akartak visszatérésről, revánsról, terrorról, öngyilkos merényletekről.
Ezzel szemben a palesztinokat a környező országok a mai napig nem integrálták, hanem hagyják őket állampolgári jogok nélkül menekülttáborokban vegetálni. Nem mondtak ezek az országok is csődöt a palesztin probléma kezelésében? És ha már csődnél vagyunk: hogyan is van az, hogy a világ rengeteg (60 millió?) menekültcsoportja közül csupán a palesztinokkal foglalkozik egyetlen egy szervezete az ENSZ-nek (az UNRWA) – míg az összes többire egyetlen egy másik szervezet jut? Hogy lehet az, hogy ez a szervezet 80 év alatt semmire sem jutott a palesztin kérdés megoldásában?
És akkor térjünk át a palesztinokra: Horváth-Kovács ismételten az izraeli megszállásról ír. Az izraeliek a hibásak a polgári áldozatokért, a gazdasági és egészségügyi helyzetért, az áramellátás gyakori kieséséért stb. Szerzőnk tudja és elismeri ugyan, hogy Izrael 2005-ben kivonult Gázából, és ott a Hamász uralkodik. Azonban teljesen mellőzi a szinte automatikusan felmerülő kérdéssort:
- Hogyan uralkodik ott a Hamász?
- Mit tett és mit tesz a Hamász az utóbbi 17 évben a helyi lakosság egészségügyi és gazdasági ellátásáért?
- Hogyan gazdálkodik a Hamász azokkal a milliárdokkal amelyek felett a palesztinok a különböző forrásokból (Németország, EU stb.) rendelkeznek?
A szerző említi, hogy „palesztin fiatalok százai nőnek fel erőszakban”, de elhallgatja, hogy ezt a verbális erőszakot az antiszemita tankönyvekből is, az óvodákban is és a politikai vezetők különböző uszításaiból is tanulják. Elhallgatja, hogy az öngyilkos merényletekért börtönbüntetést letöltők családja „mártírnyugdíjat” kap: minél hosszabb a börtönbüntetés és minél több zsidót ölt valaki meg, annál több pénzt kap családja. Különösen feltűnő szerzőnk hallgatása a palesztin társadalomról, arról, hogy mik és milyenek e társadalom elképzelései az életről, az együttélésről: Izraellel – avagy inkább Izrael és zsidók nélkül? A terrorista támadások után osztogatott édességek ékes nyelven szólnak.
Persze, kiindulhatunk abból, hogy nem minden palesztin büszke a terrorra s az erőszakra. Ám hol vannak a palesztin százezrek tüntetései az erőszak ellen? (Hogyan nyilvánítsák ki eltérő véleményüket, ha pl. elég homoszexuálisnak lenni Gázában ahhoz, hogy a radikálisok megöljék az embert – gondoljunk az idén tavaszi gyilkosságsorozatra!). Egy ilyen társadalmi légkörben valószínű, sőt logikus, hogy sem demokratikus gondolkodásmód, sem a tolerancia nemigen elterjedtek. És hogyan is lenne, ha a palesztin politikai elit is más pályán játszik?! Szintén szégyenkezve hallgat szerzőnk a palesztin vezetők (Abbas, a Hamász vezetősége stb.) korrupciójáról, nepotizmusáról, villáiról (Arafat özvegye milliomos életét Párizsban tölti!).
Ám hogyan legyen a társadalom nyitott s kíváncsi más életmódokra, ha 18 éve ugyanaz az Abbas az elnök, aki egyszer, ezelőtt 18 évvel tartott választásokat s azóta sem? Nem legitim feltenni a kérdést: mi a palesztin vezetők szerepe, bűne a palesztin nép szenvedésében? Aki annyi milliót képes kiadni fegyverre, rakétákra, drónokra, az emberek kiképzésére a drónok kezelésében: az miért nem képes arra is, hogy egy ilyen háború idejére pótlehetőséget biztosítson, ami az árammal, vízzel és egészségügyi felszereléssel való ellátást illeti? Miért nem munkahelyekbe, infrastrukturális projektekbe fekteti a pénzt, a milliárdokat?
Retorikusak a kérdések, egyértelmű a válasz: ez a vezetőség nemcsak korrupt, hanem abban érdekelt, hogy a palesztin tömeget háborúra uszítsa, hiszen így biztosíthatja saját uralmát, hatalmát, vagyonát. Politikai, etnikai-vallásos vállalkozók, kalandorok. Nem politikusok, nem államférfiak.
Miközben e sorokat írom, olvasom, hogy a Hamász a palesztinok százezreit akadályozza abban, hogy életét mentse s elmeneküljön (a „gonosz” Izrael felszólításának eleget téve). Nem ez bizonyítja a legjobban a palesztinok s a palesztin vezetőség felelősségét sorsuk alakulásáért? Nem ez mutatja, mennyire igaza volt az egykori izraeli miniszterelnöknőnek, Golda Meirnek, aki azt mondta, hogy akkor lesz béke, amikor a palesztinok jobban szeretik majd gyerekeiket, mint amennyire utálják Izraelt?
Mindezt meglátni nem nagy dolog, csak akarni kell s letenni az antiszemita avagy Izrael-ellenes szemüveget, ami szerzőnknek „szabadtéri börtönt” mutat (régebb biztos „szabadtéri koncentrációs lágert” írt volna). Horváth-Kovács többször bizonygatja, hogy ő igenis elítéli az erőszakot és az október 7. tömeggyilkosságot is. Cikke, amiben Izraelre mutogat, míg a palesztinokat kizárólag az ártatlan áldozat szerepében tünteti fel, összességében mégis akaratlan azt a benyomást kelti, hogy az említett tömeggyilkosság valamennyire mégis legitim volt, hiszen annyi igazságtalanság után a palesztinok másképp nem is igen tehettek. Ezzel a szerző elkeni, elmaszatolja a valódi felelősöket és azok szerepét. E véleménycikkben azokra mutatok.
P.S.1. Horváth-Kovács utal cikkében a Gáza-övezet blokádjára. Amit elhallgat: a blokád Izrael válasza (!) volt a Hamasz által kilőtt több tízezer rakétára. S a blokád nem volt teljes: gyógyszereket, élelmiszereket mindig is átengedett Izrael: mindent, amiből nem lehetett rakétákat építeni. Az utóbbi időben (2023 augusztusában) a biztonsági hatóságok lazítottak e korlátozás szigorán és az általuk átengedett, vagyis a Gázába bejutott javak mennyisége felülmúlta a blokád előtti idők mennyiségét! Ezt nem én állítom, hanem az ENSZ egyik szerve, amelyik jelentésében azt is aláhúzza ugyanakkor, hogy e mennyiség még mindig túl kevés.
P.S.2. Horváth-Kovács bizonyára úgy véli, hogy cikkével a palesztinok „ügyét” védi és képviseli. Szerintem azáltal, hogy továbbítja és megerősíti a palesztinok saját önsajnálkozó áldozatképét, inkább árt nekik. Egy önreflexív, önkritikát elősegítő szellemi hozzáállás mindeddig a föld mindegyik társadalmában hozzájárult ahhoz, hogy egy közösség a saját sorsán javítson.
A szerző történész, tanár. Kutatási területe a romániai magyar kisebbség a két világháború között, az antiszemitizmus.
Ez egy véleménycikk, amely nem feltétlenül tükrözi a szerkesztőség álláspontját. A Transtelexnél fontosnak tartjuk, hogy egy adott témáról az olvasóink minél több nézőpontot és érvelést megismerjenek.
A téma érzékenysége miatt ebben a cikkben nem jelenítünk meg reklámokat.
A Transtelex egy egyedülálló kísérlet
Az oldal mögött nem állnak milliárdos tulajdonosok, politikai szereplők, fenntartói maguk az olvasók. Csak így lehet Erdélyben cenzúra nélkül, szabadon és félelmek nélkül újságot írni. Kérjük, legyél te is a támogatónk!
Támogató leszek!