Az este leszedett eper reggelre már Bécsben díszeleghetne frissen az eladópultokon. Tanulmányi kirándulás a határmentén, uniós eurók nyomában.
Bár a fővárostól legtávolabb eső sarka az országnak, Szatmár megye nem sereghajtó a strukturális alapok felhasználásában. Legalábbis ez derült ki a tanulmányút kapcsán, amelyet a Fundamentum Egyesület szervezett a Sapientia – EMTE és a PONT -tal közösen kolozsvári európai tanulmányok szakos végzősök számára. A kirándulás célja egyszerű volt: megnézni, milyen is az a világ gyakorlatban, amelyről eddig csak a tanteremben hallottak, illetve az interneten olvastak. Az egynaposra tervezett kirándulás első megállóhelye a Szatmár-Szilágy megye határán levő parkoló. Semmi különös: balkánherald kóborkutyák, éhesek, farokcsóválósak. A városba érve azonban komolyra fordul a szó: teljes megyei tanácsvezetőség várja az érkező csoportot.
Csehi Árpád tanácselnök, Adrian Stef és Valentin Matec alelnökök fogadja a vendégeket. Egyébként a vezetőség kialakulása pártpolitikai alku: Csehi választást nyert, az RMDSZ és PNL pedig szövetségre léptek a tanácsban, ennek egyik eleme a két alelnöki poszt volt. De a három elöljáró között baráti hangulat uralkodik, inkább leköti őket, hogy milyen bajai vannak éppen a megyének.
A rövid kezdeti barátkozásnak az a 28 fejlesztési projektbemutató vet véget, amelyet Oana Pârcălab fejlesztési osztályvezető-helyettes tart. Hogy unalmas se legyen, Csehi minden projekthez
éppen azt fűzi hozzá, ami a legfájdalmasabb:
egy Bihar-Szatmár közös fürdőtelep-projektben a margittaiak 5 kilométerrel akarják a projekt helyszínét helyezni, földbirtok-probléma van, ez azonban a teljes támogatást elriaszthatja.Több másik projekt esetében kerül szó Pataki Csaba fejlesztési osztályvezetőről, aki éppen Nyíregyházán birkózik fejlesztési eurókért a Magyar-Román Határmenti Együttműködések Operatív Program Monitoring Bizottságának ülésén (az értékelők pontjai alapján itt osztják szét a pénzt). A programban egyébként évente hirdetnek pályázatokat , a határmenti megyék szervezetei (civil, önkormányzat, cég) egyaránt pályázhatnak.
Akadozik a kapcsolat a megyeszékhely és a megye között is. Nem vezetői szinten van baj, Csehi Árpád és Ilyés Gyula nemhogy ugyanattól a politikai alakulattól érkeztek, de amúgy is jó ismerősök. Azonban nem mindig a vezetőkön múlik, hogy megy a munka alacsonyabb szinten. Erről panaszkodik a főosztályvezető-helyettes is. Jó a kapcsolat, mégsem mennek a dolgok.
Pedig az elöljáróknak tiszta kép van a fejükben: Szatmárnémeti mindentől 500 kilométerre van. Délkeletre Brassó, és így Bukarest is elérhető, nyugatra az este leszedett szatmári eper reggelre már Bécsben díszeleghetne frissen az eladópultokon, hiszen a magyar autópálya keleti vége mindössze 50 kilométerre van. Északon ekkora távolság megtétele révén
egyenesen a lengyeleknél lehet kikötni, két határon túl.
Az elképzelések nemcsak földi utakon utaznak, hanem távolabbra is kacsintanak. A reptér teherszállítmányokat kezelő kapacitásának növelése ahhoz járulna hozzá, hogy a kínaiak is beszállítsanak a térségbe, vagyis akár négy országba is a környéken. A kínai érdeklődést éppen a nemrég Szatmárnémetin járó kínai nagykövet támasztotta alá.Persze mindehhez logisztika kell, de a projektek jó része most erre koncentrál: Schengen-nívósra fejlesztik a halmi átkelőhelyet (igaz, az első területrendezési simítások éppen archeológiai leletbe ütköztek, emiatt a tanács az összes környékbeli muzeológust kikergette a határra, mivel itt is veszélybe került a projekt és a támogatás, az időből való kifutás lehetősége miatt).
Arról is szó kerül, hol és hogyan tud egy fiatal bekerülni ebbe a fejlesztési körforgásba. Több út is van: egyrészt a helyi önkormányzatok mindannyian rendelkeznek fejlesztési osztállyal. Oana Pârcălab többször húzza alá: kitartás kell és az, hogy a fiatal maga lesse el a projektfejlesztés és menedzsment tudományát, mert akkora a hajtás, hogy senkinek nincs ideje még tanítgatni is. De aki szemfüles, asszisztensként,
papírtologatóként kezdi,
az éppen a papírokból rakja össze előbb-utóbb a teljes képet. És ha utána is olvas egyes dolgoknak saját szorgalomból, akkor tényleg megszerzi 2-3 év alatt azt a tudást, amit a profi cégek elvárnak. Másrészt ott a privát szféra: hemzsegnek a tanácsadó cégek, igaz, a profizmus még sokukból hiányzik. De tanulni itt is lehet.
Csehi nem hagyja annyiban. Értékelőlappal készül, ahol a fiatalok azt kell leírják, a bemutató alapján mi az az öt pozitív és negatív dolog, amit megjegyeztek (szerk. megj.: Nagy Szabolcs tanácsadó utólag közölte, a megye jól jött ki a kiértékelésből: a diákokéból és a monitoring bizottságéból egyaránt.) A tanulmányút második részében a csapat Nagykárolyt keresi fel, ugyanis itt egy kellemes, egyben hasznos célpont adódik: a Károlyi-kastély. Mint kiderül, a kastélyban kuruc harcosoktól kezdve főméltóságokig mindenki megfordult, de itt táncolt először Petőfi és Szendrey Júlia is. A kastély azonban másképp is érdekes, hiszen egy több éves, mintegy 5 millió euró fejlesztési projekt tárgyát képezi.
A támogatás szintén EU-s alapokból származik, a Regionális Operatív Program (www.inforegio.ro) révén, amelynek egyik célterületét éppen a kulturális örökség részét képező és turisztikai célokra felhasználható kastélyok restaurálása jelenti. Mint kiderül, a projekt a közbeszerzési fázisnál tart,
de ismét fennáll az a veszély,
ami még a kilencvenes években már egyszer megtörtént: nem profi cég végzi el a restaurálást, mert a feladatfüzet nem tér ki elég alapos részletességgel a szakmai-műszaki kritériumokra. Ezért egyébként a kastély főgondnoka a politikai és gazdasági érdekeltségeket okolja, amelyek addig gyakoroltak nyomást, míg a műszaki specifikációk ellangyosodtak.
De amúgy is gondok vannak. Egyelőre a kastélyról semmilyen komoly bemutató anyag nincs, honlap még kevésbé. Ezért merül fel annak a gondolata, hogy civil és privát hozzájárulásokból kisebb népszerűsítési- és mediaprojektet szervezzenek
Végső állomásként Pataki Csaba fejlesztési osztályvezető is előkerül. Beszámolója alapján tényleg húzós két napja volt a Monitoring Bizottság ülésén. De további érdekességeket mesél arról, hogy ment az elbírálás, és milyen banális okok miatt kellett egy halom projekttervet kizárni az elbírálásból. Amúgy a munkáról mesél, és arról,
baj van a pályázati tanácsadó cégekkel.
Az itthoniaknak nincs tapasztalatuk, nem mondhatják, hogy ennyi és annyi projektet tudhatnak maguk mögött, hiszen annyira új még a terület, hogy nem lehetett felhalmozni elég tudást, a külföldiek meg nem ismerik, mi van itthon, főleg az idevágó törvénykezés területén.
Végső soron a tanulmányút sikeresnek mondható, a résztvevők szerint akár több is lehetett volna belőle még az egyetemi évek alatt. A szervezők és partnerek abban egyeztek meg, kezdeményezik, hogy több ilyen projekt is létrejöjjön. Mi több, a szakmai gyakorlatok területén megpróbálnak közösen hálózatot szervezni, amelyben a keresletet (diákok) és a kínálatot (közintézmények, cégek, civilek) egy online kalap alá hozzák, és ezáltal felpörgessék azt a szokást, hogy a fogadó szervezetek és az odalátogató diákok is saját hasznukra fordítsák ezt a foglalatosságot.
A tanulmányutat az Eurotrans Alapítvány támogatta
A Transtelex egy egyedülálló kísérlet
Az oldal mögött nem állnak milliárdos tulajdonosok, politikai szereplők, fenntartói maguk az olvasók. Csak így lehet Erdélyben cenzúra nélkül, szabadon és félelmek nélkül újságot írni. Kérjük, legyél te is a támogatónk!
Támogató leszek!