Három káosz kevesebb, mint egy
2024. február 12. – 18:40
![Három káosz kevesebb, mint egy](https://assets.telex.hu/images/20240212/1707748294-temp-FjDOjN_hero-normal:xl.jpg)
Három nő, három sors, sok-sok történet. Káosz, keresés, rend. Szófia, Júlia és Emmi kapkodnak, menekülnek, keresnek, és addig feszegetik határaikat, amíg megtanulják, hogy az igazi önismerethez csak az önmagunkért való kiállás vezet, és az út igazi önmagunk megtalálásáig nem egyszerű. A Harag György Társulat stúdióelőadása igazi felismeréseket ígér, miközben magával ragad ez a fergetegesen humoros, pörgős, sokrétű női történet.
Sokszor érzem úgy, hogy káosz van a szívemben és a lelkemben. – Ha többesszámban írtam volna ezt a mondatot, jobban el tudtam volna tussolni, de nem ez a cél.
Megnézve a Káosz című stúdióelőadást született meg bennem a felismerés, hogy a káoszban jobban ott a rend, a harmónia, mint képzelnénk. A kuszaság mögött komplex háló van, előre kiterveltnek tűnő alakzatokkal, kirepülő, majd pontosan a helyére visszakerülő puzzle darabokkal. Három nő, három élet, három szinte idegösszeomlásig elmenő sors bontakozik ki a szemünk előtt körülbelül másfél órában az Ács Alajos Stúdió színpadán, karnyújtásnyi távolságra a nézőktől.
Lehuppanok a sarokban, pont akad még egy hely az ügyelő és fénytechnikus mellett. In medias res kezdődik az előadás, sorra megjelenik a három főszereplő s minden történet megelevenedik a szemünk előtt, amit elmesélnek.
Színészeink számos metamorfózison mennek át, gyakran férfi bőrébe is bújva. Bámulatosan, az orrunk előtt, pillanatok alatt. Nem esnek át a ló túloldalára, nem kifigurázzák, megformálják az éppen elmesélt törtent adott szereplőit. Az elején kusza összevisszaságnak tűnhetnek a jelenetek, de ahogy haladunk a történetek fonalán, egyre inkább fel tudjuk gombolyítanii a szálat.
Gál Ágnes Sofiát alakítja, egy általános iskolai tanárnőt, aki az iskoláért harcol, közben szembenéz a benne forrongó haraggal, legyőzi a félelmét, kiáll magáért és az intézetért, és igazgatói státuszba lép. Emmi, azaz Rappert-Vencz Stella (kettős szereposztásban Moldován Blankával), újságíró, aki nehezen tudja a szakmáját és a családi életét egyensúlyba hozni; ebben férje sem segít, így elválnak, a bíróság a férjének ítéli a gyermeket. A harmadik szereplőt, az egyedülálló, saját páciensébe beleszerető terapeutát Keresztes Ágnes játsza. Mint jó pszichológus, néha analizálja a történteket s pont a fájó részre tapint. Mindhármójukon nehéz a teher, lelkileg összetörnének, meglehet, de úgy tűnik, a hármas teher elviselhetőbb, mint egy.
![Fotó: Czinzel László / Harag György Társulat / Facebook](https://assets.telex.hu/images/20240212/1707748342-temp-OaHEDa_cikktorzs:xl.jpg)
Minden krízist kétségbeesés követ, majd zsigeri reakció, szállnak a pofonok, a hangerő is egyre magasabb, az agresszió hirtelen haragból, kontrollálatlanul születik. Az üss vagy fuss- helyzetből az első opció mellett döntenek a szereplők, majd hol megbánják, hol megbűnhődnek érte.
Káosz van s a káosz olyan, mint a métely, az élet minden területére befurakodik, család, munkahely, fizikai és mentális egészség, társadalom. Elmesélve, már az eseményektől távolságot tartva világos minden, de a káoszban élve, a káoszt megélve kétség és kilátástalanság uralkodik. Ítélet és önítélet. Harc a tisztánlátásért. S mindezt remekül hozzák színészeink, szinte mesterfokon. Mindamellett mellékszereplők bőrébe is bújnak, hogy minden történet megelevenedhessen.
A tragédia komédiába ful – sötét komédiába. Ehhez képest a színek élénkek, lila, zöld kosztümök és sárga szoknya. Minden szereplő egy színben- az egyediség s az egyedi káosz szimbóluma, mégis keveredve, egymást segítve – támogatva válik a darab igazán színessé és érthetővé, követhetővé. A díszlet egyszerűségében segíti a helyszínek gyors változását, az utolsó jelenetekben a függönyök is lekerülnek s a szereplők rácsok mögül szemlélik a valóságot. A zenei alapok is tökéletesen idomulnak az eseményekhez.
Kiemelném, hogy nem egy férfiellenes előadást látunk, a darabot is férfi írta. A fókusz a nőn van, női szemszögből követhetjük az eseményeket. A hosszan tartó vastaps után megvártam a három főszereplőt, hogy gratuláljak s elbeszélgettünk a látottakról. Keresztes Ágnes rávilágított, hogy a szereplők nem csupán az eseményekre reflektálnak, hanem önirónikusan, saját magukat is kifigurázzák és ez egy felszabadító érzés is lehet; ezáltal a néző is önmagára ismerhet. Beavat kicsit a kulisszatitkokba: a próbafolyamat során a rendező, Csábi Anna, elmondta, hogy ebben a kusza helyzetben, ami kitisztul, az a fontos, hogy a szereplők barátok, s hogy ez együtt velük történik, nem külön- külön, s ettől olyan, mintha könnyebb lenne.
![Fotó: Czinzel László / Harag György Társulat / Facebook](https://assets.telex.hu/images/20240212/1707748417-temp-jmpAhI_cikktorzs:xl.jpg)
Gál Ágnes indítja az előadást és bár ő a legvisszafogottabb szereplőt játssza, már az elején kitör belőle az agresszív énje. Megtudom tőle, hogy volt egy első jelenet, amit a rendező kihúzott, valamint a vége is más volt. Összességében akár egy három órás előadás is kikerekedhetett volna az anyagból, ha a rendező nem húz ki részeket. Nem is gondolta volna, hogy ilyen érdeklődés övezi majd a záró jelenetet, a személyes reflexiót.
A jelenetek nagyon gyorsan pörögnek egymás után s felmerült bennem a kérdés, ezt hogy lehet követni, hogy nehogy kiess a szerepből. Rappert-Vencz Stella elárulta, hogy ő úgy rögzítette az agyában a folyamatosan pörgő jeleneteket, mintha filmkockák lennének, mint egy filmet, így már nem maradnak ki részek és nem keveri össze a kellékeket a váltásnál.
Az előadás egy személyes visszacsatolással ér véget: színészeink párhuzamot vonnak saját életük és a szerepük között. Ahogy beszélgetésünk során később megtudtam, a bemutatón ez még nem volt része az egésznek, nem így volt vége az előadásnak, ezt a rendező utólag javasolta. Érdekesnek találják ezt a megoldást, mert így bepillantást nyújt a nézőnek, hogy van-e találkozási pont egy színész és egy szerep között. A darabnak új mélységet ad a személyes reflexió, így a végén nyitással zárni mindenképp jó megoldásnal bizonyul. Nekem is tetszett.
Számomra az előadás végén fordult egy nagyot a kocka s feltettem magamban az amúgy is ott lappangó kérdést: Kivel tudnék a legjobban azonosulni? Kinek a káosza lappang az én életemben s mi lenne, ha robbanna? Hol lenne az a töréspont, amikor azt mondanám, eddig s ne tovább? Elég nagy káoszban élünk amúgy is. Kell-e ez nekünk? Mielőtt azt mondanák, nem, ajánlanám a február 15.-i bérletszünetes Káoszt, a Harag György Társulat ünnepi évadának egyik remek előadását.
A Transtelex egy egyedülálló kísérlet
Az oldal mögött nem állnak milliárdos tulajdonosok, politikai szereplők, fenntartói maguk az olvasók. Csak így lehet Erdélyben cenzúra nélkül, szabadon és félelmek nélkül újságot írni. Kérjük, legyél te is a támogatónk!
Támogató leszek!